Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України
Національний університет «Львівська політехніка»

ДМИТРИШИН  ЮРІЙ  ЛЮБОМИРОВИЧ

УДК 34(438+477)(091) «12/18»

ХЕЛМІНСЬКЕ (КУЛЬМЕНСЬКЕ) ПРАВО 
ТА ЙОГО ЗАСТОСУВАННЯ В УКРАЇНІ 
(XIIІ – перша половина XIX ст.)

12.00.01 – теорія та історія держави і права; 
історія політичних і правових учень

АВТОРЕФЕРАТ 
дисертації на здобуття наукового ступеня
кандидата юридичних наук

Львів – 2012

Дисертацією є рукопис

Робота виконана на кафедрі історії держави, права та політико-правових учень Львівського національного університету імені Івана Франка Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України

Науковий керівник:	доктор юридичних наук, доцент 
Кобилецький Микола Мар’янович, 
Львівський національний університет 
імені Івана Франка, 
завідувач кафедри основ права

Офіційні опоненти: 	доктор юридичних наук, професор 
заслужений діяч науки і техніки України, 
член-кореспондент Національної академії 
правових наук України
Харитонов Євген Олегович, 
Національний університет 
«Одеська юридична академія»,
завідувач кафедри цивільного права 

кандидат юридичних наук, професор 
заслужений юрист України
Усенко Ігор Борисович 
Інститут держави і права 
ім. В. М. Корецького НАН України,
завідувач відділу історико-правових досліджень 

Захист відбудеться «____» грудня 2012 р. о ___ годині на засіданні спеціалізованої вченої ради К 35.052.19 у Національному університеті «Львівська політехніка» (79008, м. Львів, вул. Князя Романа, 1-3, ауд. 301 ХІХ навчального корпусу)

З дисертацією можна ознайомитись у бібліотеці Національного університету «Львівська політехніка» (79013, м. Львів, вул. Професорська, 1)

Автореферат розісланий «____» листопада 2012 р.

Учений секретар
спеціалізованої вченої ради 	І. Ю. Настасяк

ЗАГАЛЬНА ХАРАКТЕРИСТИКА РОБОТИ
Актуальність теми дослідження. Сучасна Українська держава перебуває в стані активного реформування. Для розбудови нашої держави важливо не лише осмислити закономірності її розвитку в поточний період, а й об’єктивно проаналізувати з наукового погляду історичний досвід. Саме тому нині зростає значення дослідження історії української державності та права. Насамперед, це стосується тих історико-правових питань, вивченню яких попередньо приділялося небагато уваги, зокрема питанню середньовічного права. І це притому, що хелмінське право (один з різновидів міського права доби Середньовіччя) відіграло вагому роль у державно-правовому розвитку українського народу, оскільки на його основі в XIV–XIX ст. здійснювалося самоврядування українських міст і сіл (у Підляшші й на Волині) і воно було одним з джерел кодифікації українського права у XVIII – на початку XIX ст. 
Як різновид магдебурзького права, хелмінське право діяло в Польському королівстві, Речі Посполитій, Пруссії, Великому князівстві Литовському та в Гетьманщині. Загалом, хелмінське право належить до малодосліджених тем в українській історичній та історико-правовій літературі, зокрема це стосується «Екстракту із указів, інструкцій та установлень» (1786), «Екстракту малоросійських прав» (1767), «Зібрання малоросійських прав» (1807), де хелмінське право є одним з основних джерел.
Хелмінське право вивчали і вивчають польські, німецькі, українські, білоруські, російські та литовські науковці. Це, зокрема, такі вчені: М. Ханов, А. фон Коцеба, К. Леман, Й. Фогт, М. Топпен, В. фон Брюннек, А. Замрау, Г. Штеффен, Г. Кіш, А. Метнер, Ф. Маркманн, В. Ебель, Л. Мейтен, М. Балінський, Т. Ліпінський, С. Кутшеба, С. Еренкрайц, З. Качмарчик, З. Здруйковський, Д. Янічка, З. Римашевський, С. Юшков, М. Граціанський, В. Пашуто та ін. Серед українських науковців варто згадати М. Владимирського-Буданова, О. Кістяківського, М. Василенка, А. Яковліва, Ар. Ткача, М. Кобилецького, Т. Гошко, І. Усенка та ін.
Тож для дослідження хелмінського права і його застосування маємо достатню джерельну базу та історико-правову літературу, яка, на жаль, майже не досліджена в українській науці. Тому здійснення такого дослідження є актуальним і важливим у сучасних умовах. 
Зв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Дисертаційна робота виконана в рамках планових наукових досліджень кафедри історії держави, права та політико-правових учень Львівського національного університету імені Івана Франка за темою «Актуальні проблеми історії держави і права та політико-правових учень» (номер державної реєстрації 0109U004350).
Мета і завдання дослідження. Мета роботи – здійснити історико-правову реконструкцію становлення і розвитку хелмінського права та його функціонування на українських землях (ХІІІ – перша половина ХІХ ст.). 
Для досягнення поставленої мети потрібно було вирішити такі завдання:
– дослідити стан попереднього наукового дослідження вибраної історико-правової проблеми;
– з’ясувати передумови виникнення, становлення хелмінського права та його поширення на території Пруссії, Польщі, Литви та українських земель;
– здійснити історико-правовий аналіз джерел хелмінського права;
– проаналізувати кодифікації (ревізії) хелмінського права та здійснити періодизацію відповідно до тих ревізій;
– визначити історичні передумови й особливості поширення хелмінського права в Центрально-Східній Європі;
– висвітлити систему місцевого самоврядування на основі хелмінського права;
– дослідити роль хелмінського права в кодифікації українського права у XVIII – на початку XIX ст. 
Об’єкт дослідження – хелмінське право як основа міського й місцевого самоврядування та джерело кодифікації українського права.
Предмет дослідження – історико-правові закономірності, тенденції та особливості становлення і розвитку хелмінського права в Україні (XVIII – перша половина XIX ст.).
Методи дослідження. Методологічну основу дослідження становить система концептуальних підходів та загальнонаукових і спеціально-наукових (спеціально-правових) методів. Комплекс методів зумовлений, насамперед, використанням сукупності концептуальних підходів, з-поміж них – історико-юридичний та порівняльний методи як головні у здійсненому дослідженні. Під час написання дисертації використано також конкретно-історичний, системно-структурний метод та методи історико-правової лінгвістики. Разом із загальнонауковими методами, концептуальними підходами та світоглядною позицією автора вони формують стратегію дослідження, яка сприяла збагаченню науковими знаннями про особливе соціальне явище – хелмінське (кульменське) право.
Хронологічні межі дослідження охоплюють XIIІ – першу половину XIX ст. Нижня хронологічна межа продиктована тим, що 28 грудня 1233 р. Тевтонський орден видав перший локаційний привілей для міст Хелмно і Торунь, який отримав назву Хелмінська (Кульменська) грамота. Поширення та кодифікація хелмінського права тривали упродовж XIII–XVI ст. Верхня хронологічна межа дослідження обґрунтована тим, що 1807 р. вийшло друком «Зібрання малоросійських прав», для якого хелмінське право послужило головним джерелом.
Наукова новизна одержаних результатів полягає в тому, що вперше у вітчизняній історико-правовій науці здійснено комплексний, системний аналіз виникнення, поширення хелмінського права в Центрально-Східній Європі та його впливу на кодифікацію українського права у XVIII – першій половині XIX ст. Зокрема:
уперше: 
– історію хелмінського права досліджено й осмислено як історико-правовий процес, який разом з іншими чинниками сприяв формуванню і розвитку понять «громада», «громадянин міста», «самоврядування», «право»; співвіднесено еволюцію цих історико-правових явищ з еволюцією юридичної термінології на їх позначення, доведено, що еволюція термінології відображала етапи еволюції основних понять, зокрема хелмінського (кульманського) права, співвідношення в ньому приватного і публічного начал;
– з’ясовано роль хелмінського (кульменського) права у формуванні низки засад міського права, зокрема взаємозумовленості прав та обов’язків міщан, рівноправності міських громадян, виборності міської влади, судової юрисдикції міста, правового захисту міста у відносинах з державою, державною владою, іншими містами;
– виявлено історичний зв’язок між процесами рецепції римського права та розвитком хелмінського (кульменського) права, доведено взаємний вплив реципійованого та місцевого права, визначено механізм трансформації багатьох реципійованих термінів і покликань через дослідження мови нормативних джерел – пам’яток хелмінського (кульменського) права;
– виокремлено критерії для розмежування видів міського права, визначено місце хелмінського (кульменського) права в сім’ї магдебурзького права через його порівняльний аналіз з іншими різновидами магдебурзького права;
– сформовано розуміння історико-правового процесу поширення хелмінського (кульменського) права як закономірного процесу, виявлено особливості поширення хелмінського (кульменського) права на українських землях, аргументовано особливу роль хелмінського (кульменського) права в кодифікації українського права XVIII–XIX ст.;
удосконалено:
– категорійний апарат історико-правової науки на підставі розмежування понять «міське право», «магдебурзьке право», «хелмінське (кульменське) право»;
– застосування у вивченні хелмінського (кульменського) права порівняльно-історичного методу з виділенням автентичного і трансформованого хелмінського права;
– положення окремих галузевих юридичних наук, зокрема в частині сімейного права, земельного права, міського права; 
набули подальшого розвитку:
– знання про поширення хелмінського (кульменського) права, співвідношення різних соціальних чинників у цьому процесі;
– положення про вплив хелмінського права на кодифікацію українського права у XVIII–XIX ст.;
– аргументація взаємодії міського, сільського та державного права в середньовічній Європі, впливу хелмінського права на становлення європейської правової традиції, історичних засад самоврядування європейських міст.
Практичне значення одержаних результатів полягає в тому, що основні положення і висновки дисертації можуть бути використані у:
– науково-дослідній сфері – для подальших історико-правових досліджень хелмінського (кульменського) права, для написання енциклопедичних статей;
– навчальному процесі – під час викладання курсів історії держави і права України, історії держави і права зарубіжних країн, державного права зарубіжних країн;
– правозастосовній сфері – у роботі органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування;
– правовиховній сфері, що сприятиме підвищенню рівня інформованості населення щодо історичного минулого.
Особистий внесок здобувача. Дисертаційна робота є результатом самостійного наукового пошуку автора.
Апробація результатів дисертації. Основні положення та результати дисертаційної роботи обговорювалися та отримали схвалення на засіданнях кафедри історії держави, права та політико-правових учень Львівського університету та на наукових семінарах. Підсумки розробки проблеми загалом, окремі її аспекти, одержані узагальнення та висновки були апробовані в доповідях і повідомленнях на 9 науково-практичних конференціях: Міжнародній науковій конференції «Актуальні проблеми історії держави і права країн Центрально-Східної Європи (присвячено 150-річчю Освальда Бальцера)» (24–25 квітня 2009 р.); Міжнародній науково-практичній конференції «Nauka młodych. Nowe spojrzenie. Nauki humanistyczne» Akademia Podlaskia. м. Siedlce. 2009 (Польща); Міжнародній науково-практичній конференції «Держава і право : de lege praterita, instante, future» (м. Миколаїв, 27–28 листопада 2009 р.); Міжнародній науково-практичній конференції «Молодіжна політика: проблеми і перспективи» (м. Дрогобич, 2010 р.); Міжнародній науково-практичній конференції «Przeobrazenia I zmiany. Nauki humanistyczne» Akademia Podlaskia. м. Siedlce. 2010 (Польща); XVI Регіональній науково-практичній конференції «Проблеми державотворення і захисту прав людини в Україні» (м. Львів, 8–9 лютого 2010 р.); Міжнародній науково-практичній конференції «Молодіжна політика: проблеми і перспективи» (м. Дрогобич, 2011 р.); XVIІ Регіональній науково-практичній конференції «Проблеми державотворення і захисту прав людини в Україні» (м. Львів, 3–4 лютого 2011 р.); Міжнародній науково-практичній конференції «Молодіжна політика: проблеми і перспективи» (м. Дрогобич, 2012 р.).
Публікації. Основні положення й висновки дисертаційної роботи викладено в 15 публікаціях, з яких 6 – наукові статті, опубліковані у фахових виданнях, 9 – тези доповідей і повідомлень на науково-практичних конференціях.
Структура дисертації зумовлена метою і завданнями дослідження та складається зі вступу, п’яти розділів, які об’єднують тринадцять підрозділів, висновків, списку використаних джерел та додатків. Загальний обсяг роботи – 203 сторінки. З них основного тексту – 162 сторінки, список використаних джерел (388 найменувань) – 36 сторінок і додатки – 2 сторінки.
ОСНОВНИЙ ЗМІСТ РОБОТИ
У Вступі обґрунтовано актуальність теми роботи; визначено об’єкт, предмет, мету і завдання дослідження; схарактеризовано методи роботи; розкрито наукову новизну та практичне значення основних положень; подано відомості про їхню апробацію і впровадження.
Розділ 1 «Історіографія проблеми, джерельна база та методологія дослідження» присвячено аналізу історико-правової, історичної літератури й архівних матеріалів з проблеми хелмінського права; розкрито методологію дослідження.
У підрозділі 1.1 «Історіографія проблеми та джерельна база дослідження» узагальнено здобутки польської, німецької, російської історіографії хелмінського права, проаналізовано основні наукові праці, у яких хелмінське право є безпосереднім об’єктом дослідження. Під час роботи було використано і опубліковані, і неопубліковані джерела. Серед неопублікованих особливо важливими є акти й документи фондів відділу рукописів Львівської національної наукової бібліотеки України ім. В. Стефаника та фондів Центрального державного історичного архіву України в місті Києві. Нормативно-правовою базою дослідження були привілеї і грамоти Тевтонського ордену і польських королів, «Права, за якими судиться малоросійський народ» (1743), «Зібрання малоросійських прав» (1807), «Екстракт малоросійських прав» (1786) та «Екстракт із указів, інструкцій та установлень» (1776) та ін. 
Зауважено, що наукове дослідження історії хелмінського права в Україні розпочато в XIX ст.: 1807 р. українські правознавці під керівництвом І. Даниловича взяли участь у підготовці «Зібрання малоросійських прав». Хелмінське право також вивчали М. Владимирський-Буданов, О. Кістяківський, І. Теличенко, М. Слабченко та М. Василенко.
Відзначено вагомий внесок у дослідження хелмінського права А. Яковліва (відома його праця «Німецьке право в Україні як джерело кодифікації українського права у XVI–XVIII ст.») та А. Ткача. Серед дослідників періоду вже незалежної України згадано львівських істориків, таких як Т. Гошко, А. Заяць, історик права М. Кобилецький. 
Дослідження хелмінського права німецькими правознавцями поділено на декілька етапів: 1-й етап – XVII–XVIII ст., автори найвідоміших праць – М. Лілієнталь, М. Ханов, А. фон Коцебу та ін.; 2-й етап – до закінчення Першої світової війни, репрезентований працями Й. Фогта, М. Топпена, Е. Штеффенгагена, О. Штоббе, В. фон Брюннека, А. Земрау, Г. Штеффена, Б. Фроста, А. Фротмана; 3-й етап – між двома світовими війнами, у цей період працювали Г. Кіш, А. Метнер, Г. Клейнау та ін.; 4-й етап – від 1945 р.: В. Ебель, Ф. Ебель та ін. Серед сучасних дослідників хелмінського права можна відзначити Л. Мейтена, Г. Люка, Д. Опітца та ін. 
Серед польських дослідників хелмінського права згадано таких: М. Балінський і Т. Ліпінський (автори перших праць на цю тему), М. Бобжинський, С. Кутшеба, С. Еренкрайц, З. Качмарчик, Т. Мантойфель, Б. Зентара, З. Здруйковський, К. Камінська, Д. Янічка, К. Цесельська, Л. Зелінська-Мельковська, Є. Зендаль, Є. Розенкранц, Є. Шуманський, Т. Ясінський та ін. 
Аналіз досліджень з означеної теми в російській історії права розпочато з праць К. Паганеля та Є. Лавісса, оскільки вони перші, хто вивчав хелмінське право та історію Пруссії (ХІХ ст.). Зауважено, що в радянський період науковці загалом негативно оцінювали хелмінське право, що було зумовлено політизацією та ідеологізацією науки. Це стосується, зокрема, таких представників, як: С. Юшков, М. Граціанський, М. Державін, З. Неєдли, В. Королюк, В. Прокоп’єв, В. Пашуто, Т. Рієр, М. Тульчинський, Ю. Косташов. Більш об’єктивний аналіз хелмінського права та діяльності Тевтонського ордену в російській історичній та історико-правовій літературі з’явився лише наприкінці 80-х – на початку 90-х років ХХ ст. у працях Р. Качанова, Т. Трокель, О. Рогачевського та ін. 
У підрозділі 1.2 «Методологія дослідження» визначено й обґрунтовано основні концептуальні засади роботи, загальнонаукові і спеціальні методи та засоби дослідження. Узагальнено погляди науковців на такі соціальні явища, як місцеве самоврядування, право та взаємозв’язок між ними.
Обґрунтовано застосування в роботі синтезу концептуальних підходів. Висвітлено цивілізаційний, порівняльно-історичний, формаційний підходи. Показано, що порівняльно-історичний концептуальний підхід є традиційним для української історико-правової науки, зокрема для дослідження середньовічного міського і земського права. Світоглядна авторська позиція основана на розумінні хелмінського (кульменського) права як невіддільної складової частини європейської правової цивілізації, на усвідомленні його ролі в поширенні та зміцненні територіального самоврядування, у формуванні принципів, правових доктрин і правових конструкцій європейського права, у становленні правової свідомості та правових цінностей європейців.
Розділ 2 «Виникнення хелмінського права та його поширення в Центрально-Східній Європі» складається з трьох підрозділів і присвячений аналізу виникнення хелмінського права та особливостям його поширення у країнах Центрально-Східної Європи.
У підрозділі 2.1 «Утворення держави Тевтонського ордену та передумови виникнення хелмінського права» вказано, що виникнення хелмінського права тісно пов’язане з колонізацією Пруссії тевтонськими лицарями та створенням держави Тевтонського ордену. Зауважено, що назва «хелмінське» – це польський варіант назви «кульменське» (походить від назви міста Кульм (а польс. – Хелм)). В Україні використовувалась саме польська назва права – хелмінське. Загалом же, хелмінське (кульменське) право і новомарктське (у польському варіанті – шредське право), як різновиди магдебурзького права, широко використовувались у країнах Центрально-Східної Європи. 
Відзначено, що юридичною основою для переселення Тевтонського ордену та легалізації військових операцій проти місцевого прусського населення стала грамота польського князя Конрада Мазовецького від 27 квітня 1228 р. Ця грамота визнавала право Тевтонського ордену на Хелмінську (Кульменську) землю. Переселившись на територію Пруссії, тевтонські лицарі розпочали будівництво фортець, міст та сіл.
Проаналізовано термін «локація», з яким, як відзначено, був тісно пов’язаний процес колонізації нових земель. Вказано різновиди локації та схарактеризовано локаційні грамоти, висвітлено особливості правового статусу різних груп населення, які проживали на землях, що входили до складу держави Тевтонського ордену.
Зауважено, що локаторами спершу називали вербувальників, котрі здійснювали пошук, заохочували та поселяли німецьких, голландських та інших колоністів на нових землях, що сприяло зміцненню влади Тевтонського ордену. Пізніше термін «локація» стали трактувати значно ширше за латинський зміст «locatio» – поселення і надання хелмінського чи іншого німецького міського права. У літературі під терміном «локація» розуміють розміщення міст або сіл на новому місці, на так званому «сирому корчуванні», заснування міста на території села та реорганізацію населеного пункту після переведення його на німецьке право. 
У підрозділі 2.2 «Поширення хелмінського права в Центрально-Східній Європі» висвітлено процес поширення хелмінського права у Пруссії, Польському королівстві, Великому князівстві Литовському, Речі Посполитій та, зокрема, на українських землях.
Відзначено, що після надання Тевтонським орденом містам Хелмно (Кульм), Торунь (Торн) першого привілею – знаменитої Кульмської (Хелмінської) грамоти (1233/1251 рр.) хелмінське право почало поширюватись на інші прусські міста і села та на прилеглі польські землі. На рубежі XIV–XV ст. воно поширюється на територію Великого князівства Литовського, до складу якого входили етнічні українські землі – Підляшшя та Волинь. Зокрема, серед міст і сіл Підляшшя та Волині хелмінське право набули: Більськ (1430), Мельник (1440), Мусободи (1496), Ветрів (1441), Дорогобуж (1501), Красилів (1517) та ін. 
Окрім того, відображено надання хелмінського права містам і селам Куявської і Добжинської землі та населеним пунктам земель, що входили до складу Мазовецького князівства.
У підрозділі 2.3 «Хелмінське земське та хелмінське сільське право» проаналізовано хелмінське земське і сільське право. Наголошено, що основою для створення хелмінського міського, а також хелмінського земського та хелмінського сільського права стала Хелмінська грамота 1233 р. Вона не тільки врегульовувала питання самоврядування міст Хелмно і Торунь, а й встановлювала низку норм, що визначали взаємовідносини між мешканцями Пруссії та владою Тевтонського ордену. 
Відзначено, що хелмінське земське право було побудовано на зразок західноєвропейського ленного права. Багато його норм запозичено з польського й угорського земського права. Велике значення для хелмінського земського права, окрім Хелмінської грамоти та права володіння нерухомим майном, мало створення земських судів.
Хелмінське ж сільське право зародилось у XIV ст. Окрім Хелмінської грамоти, в його основу було покладено і практику судів комтурів та війтів, які служили Тевтонському ордену і розглядали справи мешканців сіл не шляхетського походження. Розкрито спільні та відмінні риси хелмінського міського, земського та сільського права. 
Розділ 3 «Джерела хелмінського права та його кодифікація» складається із трьох підрозділів, у яких проаналізовано джерела хелмінського права. 
У підрозділі 3.1 «Хелмінська (Кульменська) грамота, її структура та зміст» Хелмінську (Кульменську) грамоту 1233/1251 рр. розглянуто як основне джерело хелмінського права, яке виникло на території Пруссії в період завоювання та колонізації її Тевтонським орденом. Вказано також інші джерела хелмінського права – судову практику вищих апеляційних судів хелмінського права, вількери, «Саксонське зерцало», магдебурзько-вроцлавське систематичне лавниче право, класичне римське право та ін. 
Зауважено, що Хелмінська грамота і за формою, і за змістом є типовою для середньовіччя локаційною грамотою. У структурі цього документа виділяють вступну частину (протокол), основний текст, до якого входять нормативні положення, і заключну частину (есхатокол). Постатейно проаналізовано зміст Хелмінської грамоти (складалася із 24 статей).
У підрозділі 3.2 «Кодифікація (ревізії) хелмінського права» висвітлено процес кодифікації хелмінського права, який у юридичній літературі одержав назву «ревізія». 
Першою була Лідзбарцька ревізія 1566 р. (Jus Culmense Correctur). Другою – Новомійська ревізія 1580 р. (Jus Culmense emandatum або Neumarker Culm). Вказано, що Новомійську ревізію з латини польською мовою переклав хелмінський міщанин Павло Кушевич, згодом її тричі було видрукувано: 1623 р. (Познань), 1646 р. (Варшава) і 1697 р. (Познань). Саме Новомійська ревізія в перекладі Павла Кушевича використовувалась у Мазовії, Куявії, Добжанській землі та на етнічних українських землях. Вищевикладені обставини, як зауважено, спричинились до того, що цю ревізію почали визначати терміном «Jus Culmense polonicum» (Польське кульменське право). Через суперечності між шляхтою і міщанами щодо норм спадкового хелмінського права ні польський король, ані прусський генеральний сеймик не затвердили Лідзбарцької та Новомійської ревізій, розробниками яких були представники міст і лицарі. 
Третю ревізію – Торуньську – 1594 р. (Jus Culmense revisium Thorner Culm) розробили представники міст Королівської Пруссії. Наголошено, що саме Торуньська ревізія стала найвидатнішою пам’яткою хелмінського права. Щоправда, вона також не набула офіційного статусу. 
Висвітлено кодифікаційні роботи, названо їхніх учасників та авторів, які взяли участь у підготовці ревізій хелмінського права.
У підрозділі 3.3 «Прусська коректура» розкрито кодифікацію хелмінського права на землях Королівської Пруссії. Зауважено, що, окрім трьох ревізій хелмінського права, ще однією спробою кодифікації стало створення Прусської коректури. Поряд із хелмінським правом у Прусській коректурі використано магдебурзьке право, «Саксонське зерцало», римське право, польське публічне право та судову практику польських державних судів. Відзначено, що Прусська коректура 1598 р. на основі привілею польського короля набула офіційного статусу у Пруссії та Речі Посполитій. 
У 1620 р. у Князівській Пруссії було прийнято Прусське земське уложення, яке майже повністю скасувало норми хелмінського права. 
Відзначено та проаналізовано також вількери й інші джерела хелмінського права. 
Розділ 4 «Самоврядування міста Торунь на основі хелмінського права» складається з двох підрозділів, у яких розкрито особливості самоврядування міст на основі хелмінського права. 
У підрозділі 4.1 «Міська рада, її функції та повноваження» проаналізовано організацію, структуру й повноваження міської ради Торуня на основі хелмінського права. Визначено роль і місце радників, лавників, солтиса, бургомістрів, Третього Ординку та інших органів міського самоврядування. 
Описано функції міської ради як вищого колегіального органу міського самоврядування. До компетенції міської ради в публічно-правовій сфері входило отримання прав і привілеїв від короля, сейму та інших органів державної влади, обрання своїх представників до сейму тощо. Спільно з Третім Ординком міська рада приймала вількери та інші нормативно-правові акти. Головними її повноваженнями визначалися адміністративні, це, зокрема, управління містом, будівлями, цехами та фінансами. На основі ухвали 1459 р., прийнятої за згоди міських рад Торуня, Гданська та Ельблага, міська рада Торуня стала вищим апеляційним судом для міст і сіл Пруссії, які використовували хелмінське право. Інтереси міської громади репрезентував Третій Ординок, який було створено 1523 р. До його складу входили купці й ремісники. 
У підрозділі 4.2 «Суд і судочинство за хелмінським правом» досліджено правові основи організації та діяльності судів міста Торунь на основі хелмінського права. Відзначено, що судові функції, окрім міської ради, виконували міські лавничі суди. Лавників (scabini, scheppene) спершу обирали інші лавники, а з кінця XIII ст. – радники. На перших порах лава складалася зі семи, а з XIV ст. із дванадцяти осіб. Лавники, з-поміж іншого, мали брати участь у судових засіданнях та ухваленні судових рішень. Керівником колегії лавників був солтис. 
Зауважено, що в місті, окрім одноособового суду солтиса, діяли ще інші колегіальні суди: звичайний, гостьовий суд, потребовий і кримінальний. У селах, що належали Торуню, діяли сільські лавничі суди під головуванням солтиса. 
Висвітлено систему апеляційних судів хелмінського права та вищих апеляційних судів Польського королівства і Речі Посполитої, що розглядали справи на основі хелмінського права. 
Розділ 5 «Хелмінське право як джерело кодифікації українського права у XVIII – на початку XIX ст.» складається з трьох підрозділів, у яких розкрито використання хелмінського права разом із магдебурзьким правом, «Саксонським зерцалом», Литовськими статутами та українським звичаєвим правом у кодифікації українського права у XVIII – на початку XIX ст. 
У підрозділі 5.1 «Місце та роль хелмінського права у створенні «Прав, за якими судиться малоросійський народ» 1743 р.» висвітлено місце та роль хелмінського права у створенні Кодексу українського права. Проаналізовано передумови створення «Прав, за якими судиться малоросійський народ» та його джерела. 
Зазначено, що хелмінське право, як і «Саксонське зерцало» й магдебурзьке право, було використано як джерело німецького права під час створення Кодексу 1743 р. Його ж кодифікаційна комісія використовувала для розширення джерельної бази й усунення суперечностей під час застосування різних джерел німецького права. Відзначено, що автори Кодексу 1743 р. із 3031 наведеної цитати 1580 взяли з джерел німецького права, зокрема 137 покликань зроблено на «Хелмінське право» Павла Кушевича.
Зауважено, що «Хелмінське право» Павла Кушевича було перекладено російською мовою і донині зберігається в архівах Санкт-Петербурга. 
У підрозділі 5.2 «Хелмінське право в «Екстракті із указів, інструкцій та установлень» 1786 р. та «Екстракті малоросійських прав» 1767 р.» розкрито використання хелмінського права в кодифікаційних роботах в Україні у другій половині XVIII ст. Автором «Екстракту із указів, інструкцій та установлень» 1786 р. та «Екстракту малоросійських прав» 1767 р. був О. Безбородько – постійний член генерального суду, бунчуковий товариш, із 1797-го – канцлер Російської імперії. 
Висвітлено історичні передумови створення «Екстракту малоросійських прав» та «Екстракту із указів, інструкцій та установлень», їхні спільні і відмінні положення. Проаналізовано також їхні джерела: російське законодавство, нормативні акти органів влади Гетьманщини та польсько-литовське законодавство (Литовські статути, хелмінське і магдебурзьке право).
У підрозділі 5.3 «Хелмінське право як джерело «Зібрання малоросійських прав» 1807 р.» досліджено використання хелмінського права у «Зібранні малоросійських прав» 1807 р., яке є однією з останніх кодифікаційних робіт, здійснюваних в Україні у XVIII – на початку XIX ст., де використовувалося хелмінське, магдебурзьке право, «Саксонське зерцало». 
Зауважено, що структура цього Кодексу – текст поділено на п’ять книг – відповідає «Хелмінському праву» Павла Кушевича 1623 р. Проаналізовано статті «Зібрання малоросійських прав», які було взято з «Хелмінського права» Павла Кушевича, здебільшого це були норми цивільного права.
ВИСНОВКИ
У дисертації теоретично узагальнено і по-новому вирішено важливе наукове питання через висвітлення на основі ґрунтовного історико-правового дослідження становлення, розвитку й поширення хелмінського (кульманського) права у ХІІІ – першій половині ХІХ ст.
Головні наукові результати і висновки дослідження:
1.	Хелмінське (кульменське) право разом з новомарктським (шредським) правом є різновидом магдебурзького права. Воно виникло на території Пруссії в державі Тевтонського ордену та поширилося на прилеглі землі Польщі, Литви й України. Орденська державність потребувала юридичного оформлення, що зумовило виникнення хелмінського права на основі більш давнього магдебурзького права. Хелмінське право, своєю чергою, стало юридичним інструментом у процесі колонізації прусських земель. 
Як різновид магдебурзького права, хелмінське (кульменське) право має ознаки, характерні для магдебурзького права, але водночас вирізняється і своїми особливостями. Як й інші різновиди середньовічного міського права, хелмінське (кульменське) право ґрунтується на звичаєвому праві германців. Звичаєве право, як основа міського, санкціонувалося своїм давнім походженням, що в середньовіччі було одним з найпотужніших механізмів легітимації. Щобільше, його широко визнавали і вважали справедливим. Тому створення джерел міського права загалом розумілося не як створення нових законів (нормативних актів), а як проголошення й уточнення наявних неписаних звичаєвих законів. Тож спільними були засади середньовічного міського права на основі магдебурзького: громадянство міста, юридична рівність громадян міста, відповідність прав та обов’язків громадян, судова юрисдикція міста, входження жителів міста до міських корпорацій (наприклад, цехів) тощо.
Серед особливостей хелмінського права виділяють, насамперед, механізми його творення та двоїстий характер. Становлення хелмінського права безпосередньо пов’язане з колонізацією Тевтонським орденом Хелмінської та інших прусських земель. Складні процеси колонізації позначилися і на формуванні національного складу міських громад, і на заснуванні нових міст. Привілеї, які одержували колоністи, отримали назву міського права, у випадку Хелмна (Кульма) – хелмінського (кульменського) права. Поступово кульменським правом стали називати правові збірники, що виникли на прусських землях у XIV–XVI ст. та враховували місцеве право. 
Отже, на становлення і розвиток хелмінського (кульменського) права істотно вплинули історико-правові процеси розвитку і трансформації германського звичаєвого права, колонізації прусських земель Тевтонським орденом, утворення та локації міст, їхній національний склад і близькість до тих чи інших центрів (материнських міст) міського права.
2.	Основою хелмінського права став привілей, що його видали Великий магістр Тевтонського ордену Герман фон Зальца та ландмейстер Пруссії Герман фон Бальк 28 грудня 1233 р., який і одержав назву Хелмінської (Кульменської) грамоти. Структурно Хелмінська грамота складалася з 24 статей. Змістово і формально вона підтверджує належність хелмінського права до сім’ї магдебурзького права. У Хелмінській грамоті розвинуто було закладені в «Саксонському зерцалі» ідеї непорушності права, загальної підпорядкованості праву. Ці ідеї є історичною основою принципу верховенства права, найважливішого політичного і правового принципу сьогодення.
3.	Хелмінську грамоту повторно видав 1251 р. магістр німецьких провінцій Тевтонського ордену Е. фон Зайн. Цей документ містив норми цивільного, кримінального, земського і міського права. Поряд з нормами магдебурзького права і «Саксонського зерцала» у Хелмінській грамоті проглядаються положення фламандського (голландського) права, які передбачали рівні спадкові права для дочок і синів, існування власних систем мір і ваг, а також розширювали спадкові права вдів щодо розпоряджання спадковим майном. Використання у хелмінському праві спадкового фламандського права стало новелою для розвитку спадкового законодавства у країнах Центрально-Східної Європи.
Окрім Хелмінської (Кулменської) грамоти, джерелом хелмінського права були: правові роз’яснення Магдебурга для Вроцлава (Бреслау) 1261 р. і 1295 р. (які стали основою для створення магдебурзько-вроцлавського (бреславського) лавничого права), магдебурзький Вейхбільд, вількери, ортилі, судова практика, «Саксонське зерцало», міжнародні договори. На основі цих джерел наприкінці XIV – на початку XV ст. було створено збірник старохелмінського права, німецька назва якого – «Der alte Kulm». Старохелмінське право було створено на основі «Книги знаків відмінностей» (Rechtsbűch nach Distinionen), «Дев’яти книг магдебурзького права» (ІХ Bűcher Magdeburger Recht), вількерів Торуня, Гданська і Хелмно, судової практики, римського права, ортилів тощо. 
4.	На відміну від магдебурзького права, хелмінське право стало загальнодержавним. Було навіть створено хелмінське міське, хелмінське земське та хелмінське сільське право. Вищим апеляційним судом для міст і сіл Пруссії, що володіли хелмінським правом, були міські ради міст Хелмно і Торунь. У Магдебурзі ці функції виконувала колегія шиффенів. Лавничі суди міст хелмінського права функціонували під головуванням солтиса, на відміну від міст магдебурзького права, де ці повноваження виконував війт, що здійснював також адміністративні функції.
5.	Кодифікація хелмінського права одержала назву ревізії. Відбулося три ревізії: Лідзбарцька ревізія 1566 р. (Jus Culmense Correctur), Новомійська ревізія 1580 р (Jus Culmense Emendatum або Neumarkter Сulmi) і Торуньська ревізія 1594 р. (Torner Kulm). Жодна з цих ревізій не набула офіційного статусу. На території Пруссії діяла Прусська коректура 1598 р. Цей документ на основі привілею польського короля Сигізмунда ІІІ Вази набув офіційного статусу в Пруссії, Речі Посполитій, зокрема й на українських землях. Прусську коректуру використовували в судовій практиці вищих апеляційних судів Речі Посполитої. Основним джерелом Прусської коректури стало хелмінське право, застосовувались також магдебурзьке право, «Саксонське зерцало», польське земське та звичаєве право, судова практика, римське право (Corpus Juris civilis імператора Юстиніана). На відміну від хелмінського права, кодифікації магдебурзького права так і не було здійснено.
6.	Систематизація хелмінського (кульменського) права стала важливим чинником його успішного поширення на схід, зокрема на українські землі. Іншим позитивним фактором була розвиненість цивільно-правових інститутів на основі хелмінського права, зумовлена значною мірою попередньою рецепцією римського приватного права. Поширенню хелмінського права сприяло те, що його норми позитивно впливали на розвиток соціальних, економічних та культурних зв’язків у державах, на території яких діяли його норми.
7.	Хелмінське право стало одним з основних джерел кодифікації українського права XVIII – початку ХІХ ст., а саме: «Прав, за якими судиться малоросійський народ» (1743), «Екстракту малоросійських прав» (1768), «Екстракту із указів, інструкцій та установлень» (1786), «Зібрання малоросійських прав» (1807). Хелмінське право у кодифікаційних роботах в Україні у XVIII – на початку ХІХ ст. використовувалося для врегулювання цивільно-правових відносин та усунення суперечностей між різними джерелами магдебурзького права. Найповніше хелмінське право було використано в «Зібранні малоросійських прав» 1807 р. Структура його поділу на три частини і п’ять книг відповідає «Хелмінському праву» Павла Кушевича. «Зібрання малоросійських прав» можна вважати першим українським цивільним кодексом.
8.	Взаємозв’язок між еволюцією хелмінського (кульменського) права та розвитком сучасного європейського й українського самоврядування, муніципального права стає зрозумілим, якщо відповідно до теорії самоврядування трактувати сучасне самоврядування і муніципальне право як конкретно-історичну реалізацію принципів територіального самоврядування, сформованих земським, міським та сільським правом у середньовічній Європі. Розбудова традицій самоврядування та самоврядного права триває століттями. Упродовж усієї історії життєвоважливою складовою цього процесу було те, що державні посадовці і суспільство загалом визнавали і вважали очевидними цінність та необхідність самоврядування.
СПИСОК ОПУБЛІКОВАНИХ ПРАЦЬ ЗА ТЕМОЮ ДИСЕРТАЦІЇ
1. Дмитришин Ю. Л. Виникнення хелмінського (кульменського) права / Ю. Л. Дмитришин // Державне будівництво та місцеве самоврядування : зб. наук. пр. – Х. : Право, 2009. – Вип. 17. – С. 165–174.
2. Дмитришин Ю. Л. Організація міського самоврядування в місті Торунь на основі хелмінського права / Ю. Л. Дмитришин // Актуальні проблеми держави і права : зб. наук. пр. – Одеса : Юрид. л-ра, 2010. – Вип. 52. – С. 451–456. 
3. Дмитришин Ю. Л. Хелмінське право як джерело «Зібрання малоросійських прав 1807 р.» / Ю. Л. Дмитришин // Державне будівництво та місцеве самоврядування : зб. наук. пр. – Х. : Право, 2011. – Вип. 21. – С. 200–208.
4. Дмитришин Ю. Л. Лідзбарська ревізія хелмінського права / Ю. Л. Дмитришин // Актуальні проблеми держави і права : зб. наук. пр. – Одеса : Юрид. 
л-ра, 2011. – Вип. 60. – С. 484–490.
5. Дмитришин Ю. Л. Організація міського самоврядування за хелмінським правом / Ю. Л. Дмитришин // Вісник Львівського університету. Серія юридична. – 2011. – Вип. 54. – С. 61–67.
6. Дмитришин Ю. Л. Хелмінське право як джерело «Прав, за якими судиться малоросійський народ» 1743 р. / Ю. Л. Дмитришин // Вісник Львівського університету. Серія юридична. – 2012. – Вип. 56. – С. 103–108.
7. Дмитришин Ю. Л. Хелминское (кульменское) право / Ю. Л. Дмитришин // Nauka młodych. Nowe spojrzenie. Nauki humanistyczne. – Siedlce : Wud. Akademii Podlaskiej, 2009. – S. 21–26.
8. Дмитришин Ю. Л. Кульменська (хелмінська) грамота, її структура та зміст / Ю. Л. Дмитришин // Актуальні проблеми історії держави і права країн Центрально-Східної Європи (присвячено 150-річчю Освальда Бальцера) : матер. Міжнар. наук. конф. (24–25 квітня 2009 р.). – Львів, 2009. – С. 170–172.
9. Дмитришин Ю. Л. Організація судової системи на основі хелмінського (кульменського) права / Ю. Л. Дмитришин // Держава і право : de lege praterita, instante, future : тези Міжнар. наук.-практ. конф. (27–28 листопада 2009 р.). – Миколаїв, 2009. – С. 44–45.
10. Дмитришин Ю. Л. Влияние хелминского права на кодификацию украинского права в XVIII – первой четверти XIX векав / Ю. Л. Дмитришин // Przeobrazenia I zmiany. Nauki humanistyczne. – Siedlce : Wud. Akad. Podlaskiej, 2010. – S. 97–106.
11. Дмитришин Ю. Л. Система покарань за хелмінським правом / Ю. Л. Дмитришин // Молодіжна політика: проблеми і перспективи : зб. наук. пр. – Дрогобич : Ред.-вид. від. ДДПУ, 2010. – С. 198–200.
12. Дмитришин Ю. Л. Лідзбарська ревізія хелмінського права / Ю. Л. Дмитришин // Проблеми державотворення і захисту прав людини в Україні : матер. XVI Регіон. наук.-практ. конф. (м. Львів, 8–9 лютого 2010 р.). – Львів, 2010. – С. 55–57.
13. Дмитришин Ю. Л. Самоврядування міста Торунь та Хелмно за хелмінським правом / Ю. Л. Дмитришин // Молодіжна політика: проблеми і перспективи : зб. наук. пр. – Дрогобич : Ред.-вид. від. ДДПУ, 2011. – С. 322–325. 
14. Дмитришин Ю. Л. Хелмінське право як джерело «Зібрання малоросійських прав 1807 р.» / Ю. Л. Дмитришин // Проблеми державотворення і захисту прав людини в Україні : матер. XVI Регіон. наук.-практ. конф. (м. Львів, 
3–4 лютого 2011 р.). – Львів, 2011. – С. 63–64.
15. Дмитришин Ю. Л. Поширення хелмінського права / Ю. Л. Дмитришин // Молодіжна політика: проблеми та перспективи : [зб. наук. пр. / наук. ред. С. А. Щудло]. – Дрогобич : Ред.-вид. від. ДДПУ ім. І. Франка, 2012. – Вип. 3. – С. 208–211.
АНОТАЦІЯ
Дмитришин Ю. Л. Хелмінське (кульменське) право та його застосування в Україні (ХІІІ – перша половина ХІХ ст.). – На правах рукопису.
Дисертація на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук за спеціальністю 12.00.01 – теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень. – Національний університет «Львівська політехніка» Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Львів, 2012.
У дисертації на підставі аналізу наукової літератури та архівних матеріалів досліджено правову природу, історію становлення, розвитку і поширення хелмінського (кульменського) права на території Центрально-Східної Європи, Пруссії (теперішні ФРН, Польща та Російська Федерація), Польщі та України. Встановлено і проаналізовано структуру органів самоврядування міст, заснованих на хелмінському праві, на прикладі міста Торунь. Розкрито джерела хелмінського права та їх кодифікацію (ревізії). З’ясовано роль хелмінського права в кодифікації українського права у XVІII – першій половині XIX ст.
Ключові слова: Тевтонський орден, хелмінське (кульменське) право, Хелмінська (Кульменська) грамота, Пруссія.
АННОТАЦИЯ
Дмитришин Ю. Л. Хелминское (кульменское) право и его применение в Украине (XIII – первая половина XIX в.). – На правах рукописи.
Диссертация на соискание научной степени кандидата юридических наук по специальности 12.00.01 – теория и история государства и права; история политических и правовых учений. – Национальный университет «Львовская политехника» Министерства образования и науки, молодежи и спорта Украины, Львов, 2012.
В диссертации на основе анализа научной литературы и архивных материалов исследовано правовую природу, историю становления, развития и распространения хелминского (кульменского) права на территории Центрально-Восточной Европы, Пруссии (нынешние ФРГ, Польша и Российская Федерация), Польши и Украины. Установлено и проанализировано структуру органов самоуправления городов, основанных на хелминском праве, на примере города Торунь. Проанализированы источники хелминского права и их кодификации (ревизии). Выяснена роль хелминского права в кодификации украинского права в XVІII – первой половине XIX в.
Ключевые слова: Тевтонский орден, хелминское (кульменское) право, Хелминская (Кульменская) грамота, Пруссия.
SUMMARY
Dmytryshyn Y. L. Khelmno (Kulm) law and its application in Ukraine (XIII – first half of XIX century). – On rights of manuscript.
Thesis for the scientific degree of a Candidate of Law Science in the field 12.00.01 – theory and history of state and law; history of political and legal studies. – National University «Lvivska Polytechnika» of Ministry of Education and Science, Youth and Sports of Ukraine, Lviv, 2012.
On the basis of analysis of scientific literature and archival materials the legal nature, the history of formation, development and spreading of Khelmno (Kulm) law in Central and Eastern Europe, Prussia (nowadays Germany, Poland and Russia) Poland and Ukraine are investigated. Khelmno (Kulm) law along with neumark  law is a kind of Magdebourg law. It emerged in Prussia in the State of the Teutonic order and spread to neighbouring lands of Poland, Lithuania and Ukraine. The order state system needed legal registration that stipulated the emergence of Kulm law based on more ancient Magdebourg law. Kulm law, in turn, became a legal instrument in the process of colonization of the Prussian lands. The basis of Kulm law was a privilege that was given out by the Grand Master of the Teutonic order Hermann von Salza and landmeister of Prussia Herman von Balk on 28 December 1233, which became known as Khelmno (Kulm) charter.
Historical connection  between the processes of reception of the Roman law and  the development of Khelmno (Kulm) law is found, the mutual influence of recipient and municipal law is proved, the mechanism of transformation of many recipient terms and callings through research of language of normative   sources – monuments of Khelmno (Kulm) law is stated. The role of Khelmno (Kulm) law in forming some principles of municipal law, in particular to the interconditionality of rights and duties of the middle class, equality of rights of municipal citizens, electiveness of city authority, judicial jurisdiction of city, legal defense of city in relationship with the state, state power, other cities is found out.
The structure of organs of self-government of the cities based on Khelmno law is determined and analysed on the example of the city Torun. The sources of Khelmno law and their codification (revisions) are analysed. The role of Khelmno law in the codification of Ukrainian law of XVIII – first half of XIX century is found out.
The chronologic limits of research embrace XIIІ – first half of XIX century.
The lower chronological limit is dictated by the fact that on December 28, 1233 the Teutonic order issued the first locating privilege for cities Torun and Chelmno, called Khelmno (Kulm) charter. Distribution and codification of Khelmno law lasted during XIII – XVI century. The upper chronological limit of the research is proved by the fact that in 1807 «Zibrannya malorosiyskich prav» was published for which Kulm law was the main source.
The results of dissertation can be used in the following areas:  in the research area the basic statements and conclusions of the thesis can be used for further historical and legal researches of Khelmno (Kulm) law, for writing encyclopedia articles; in education process the main statements and conclusions of the thesis can be used in teaching courses of history of state and law of Ukraine, History of State and Law of foreign countries, state law of foreign countries. In the area of  law the research results can be applied in the work of executive bodies and local authorities; in the law educational area the use of materials of dissertation will assist the increase of level of awareness of the population about the historical past.
Key words: Teutonic order, khelmno (kulm) law, Khelmno (Kulm) charter, Prussia.