Інклюзивність музичних фестивалів як фактор розвитку туризму: український та міжнародний досвід (за матеріалами ГО «Фестиваль «Файне місто») - Олійник, Юлія Ігорівна; Oliynyk, Yuliia Ihorivna (Національний університет "Львівська політехніка", 2024)
У сучасному глобалізованому світі культурний туризм займає одне з провідних місць серед напрямів соціально-економічного розвитку країн. Одним із важливих сегментів культурного туризму виступають музичні фестивалі, які здатні не лише забезпечити культурне збагачення учасників, а й значно активізувати туристичні потоки, сприяти зростанню прибутків у суміжних секторах економіки, формувати позитивний імідж дестинацій і слугувати платформою для соціальної взаємодії населення[1]. Згідно з дослідженнями зарубіжних науковців, фестивальний туризм є ключовим елементом у розвитку подієвого туризму та відіграє дедалі важливішу роль у стратегіях позиціонування міст і регіонів [2]. На тлі зростаючої уваги до соціального виміру культурних заходів, усе більш актуальним стає питання інклюзивності. Забезпечення доступу до музичних фестивалів для всіх груп населення, включаючи осіб з інвалідністю, маломобільних відвідувачів, ветеранів і літніх людей, є не лише вимогою міжнародних стандартів, але й важливою умовою сталого розвитку туризму. Інклюзивність на фестивалях передбачає створення фізично доступної інфраструктури, інформування в адаптованих форматах, забезпечення психологічної та соціальної комфортності для всіх учасників. Світовий досвід свідчить про позитивний вплив інклюзивного підходу на залучення ширших аудиторій, підвищення лояльності до бренду фестивалю та зміцнення соціального капіталу громади [3; 4]. Оцінка рівня інклюзивності музичних фестивалів є надзвичайно актуальним напрямом сучасних досліджень, оскільки такі заходи мають бути доступними для всіх соціальних груп, включно з людьми з інвалідністю, ветеранами, літніми особами та іншими представниками маломобільних груп населення. Зарубіжні дослідження таких авторів, як J. Laing та J. Mair [1], T. Makuyana і Z. Nzo [2], K. Davies та V. Richards [3], G. Van Aalst і I. Van Melik [4], акцентують на важливості врахування потреб вразливих груп при організації подій, зокрема щодо доступної інфраструктури, транспорту, інформаційного супроводу та емоційного комфорту. Ці дослідники підкреслюють, що інклюзивні фестивалі не лише розширюють аудиторію, а й зміцнюють соціальну згуртованість. Вітчизняні дослідники, зокрема Н. Шахман [5], І. Коваль [6], Т. Черкашина [7], аналізують стан інклюзивності культурного середовища в Україні, зосереджуючи увагу на бар'єрах, що існують у комунікації, інфраструктурі та організації подій. Вони наголошують на важливості запровадження стандартів доступності відповідно до міжнародних зразків, таких як Конвенція ООН про права осіб з інвалідністю. У цьому контексті дослідження інклюзивності музичних фестивалів як фактора розвитку туризму в Україні є надзвичайно актуальним. Незважаючи на певні кроки у цьому напрямі, більшість українських фестивалів лише частково відповідають сучасним стандартам доступності, що обмежує їхній туристичний потенціал. Вивчення міжнародного досвіду дозволяє побачити успішні практики та окреслити перспективні напрями інтеграції принципів інклюзивності у фестивальне середовище. Метою даного дослідження є аналіз інклюзивності музичних фестивалів як чинника розвитку туризму, зокрема вивчення українського та міжнародного досвіду, визначення кращих практик та розробка рекомендацій щодо впровадження інклюзивних підходів у фестивальному туризмі. У першому розділі роботи проаналізовано теоретичні засади рівного доступу до культурних подій, розкрито поняття безбар’єрного середовища, його соціальну та економічну важливість, зокрема для туристичної привабливості регіонів. Окреслено роль музичних фестивалів як подій, що впливають на формування культурної ідентичності, сприяють соціальній інтеграції та мають потужний потенціал залучення туристів Другий розділ присвячено аналізу міжнародного досвіду впровадження інклюзивних рішень на найбільших музичних фестивалях світу — Glastonbury, Roskilde, Coachella, Tomorrowland та інших. Розглянуто приклади використання вібраційних технологій для людей із порушеннями слуху, створення окремих зон перегляду, волонтерських програм підтримки та впровадження інфраструктурних рішень для вільного пересування. Це дозволило визначити найкращі практики, які можуть бути застосовані в українському контексті. У третьому розділі розглянуто нормативно-правову базу України у сфері забезпечення доступності культурних подій. Проаналізовано законодавчі акти, що регулюють права осіб з інвалідністю в Україні, а також механізми реалізації інклюзії в культурній сфері. Додатково досліджено потенціал музичних фестивалів для розвитку інклюзивного туризму в Україні з урахуванням соціальних, інфраструктурних та економічних викликів. Четвертий розділ має прикладний характер і зосереджується на дослідженні фестивалю «Файне Місто». Оцінено рівень інклюзивності фестивальної інфраструктури, зокрема доступність сцен, вбиралень, зон відпочинку та можливостей для пересування. Зібрано відгуки відвідувачів фестивалю, у тому числі людей з інвалідністю та ветеранів, проведено анкетування, результати якого дозволили глибше зрозуміти проблемні моменти та сильні сторони організації. Особливу увагу приділено порівнянню умов проведення фестивалю у Тернополі до 2021 року та у Львові у 2023–2024 роках, де було виявлено як покращення, так і регрес у сфері доступності. На основі отриманих даних запропоновано практичні рекомендації щодо вдосконалення доступності та залучення ширших соціальних груп. У роботі використано методи порівняльного аналізу міжнародних фестивалів, контент-аналізу сайтів міжнародних та вітчизняних фестивалів, соціологічного опитування серед учасників одного з описуваних фестивалів та елементи спостереження. Інформаційною базою слугували законодавчі акти України, міжнародні документи, звіти фестивалів та їх офіційні сайти, та відкриті онлайн-джерела. Практичне значення дослідження полягає в можливості впровадження рекомендацій у практику організації фестивалів в Україні. Напрацювання можуть бути використані для удосконалення інклюзивної політики, організації масових подій, підготовки волонтерів та підвищення стандартів доступності в культурній сфері. Робота апробована в умовах проходження практики в офісі фестивалю «Файне Місто».

In the contemporary globalized world, cultural tourism occupies a leading position among the directions of socio-economic development of countries. One of the important segments of cultural tourism is music festivals, which not only provide cultural enrichment for participants but also significantly boost tourist flows, contribute to income growth in related sectors of the economy, form a positive image of destinations, and serve as a platform for social interaction among the population. [1] According to studies by foreign scholars, festival tourism is a key element in the development of event tourism and plays an increasingly important role in the positioning strategies of cities and regions [2]. Against the backdrop of growing attention to the social dimension of cultural events, the issue of inclusivity is becoming increasingly relevant. Ensuring access to music festivals for all population groups, including persons with disabilities, individuals with limited mobility, veterans, and the elderly, is not only a requirement of international standards but also an important condition for the sustainable development of tourism. Inclusivity at festivals involves creating physically accessible infrastructure, providing information in adapted formats, and ensuring psychological and social comfort for all participants. Global experience demonstrates the positive impact of an inclusive approach on attracting broader audiences, increasing loyalty to the festival brand, and strengthening the social capital of the community [3;4]. The assessment of the level of inclusivity of music festivals is an extremely relevant area of modern research, as such events should be accessible to all social groups, including people with disabilities, veterans, the elderly, and other representatives of low-mobility population groups. Foreign studies by authors such as J. Laing та J. Mair [1], T. Makuyana і Z. Nzo [2], K. Davies та V. Richards [3], G. Van Aalst і I. Van Melik [4] emphasize the importance of considering the needs of vulnerable groups when organizing events, particularly regarding accessible infrastructure, transportation, informational support, and emotional comfort. These researchers highlight that inclusive festivals not only expand the audience but also strengthen social cohesion. Domestic researchers, including N. Shakhman,[5] I. Koval,[6] and T. Cherkashina,[7] analyze the state of inclusivity in the cultural environment of Ukraine, focusing on existing barriers in communication, infrastructure, and event organization. They emphasize the importance of implementing accessibility standards in accordance with international models, such as the UN Convention on the Rights of Persons with Disabilities. In this context, the study of inclusivity in music festivals as a factor in the development of tourism in Ukraine is extremely relevant. Despite certain steps in this direction, most Ukrainian festivals only partially meet modern accessibility standards, which limits their tourism potential. Studying international experience allows for the identification of successful practices and outlines promising directions for integrating inclusivity principles into the festival environment. The aim of this study is to analyze the inclusivity of music festivals as a factor in tourism development, particularly by examining Ukrainian and international experiences, identifying best practices, and developing recommendations for implementing inclusive approaches in festival tourism. The first chapter of the work analyzes the theoretical foundations of equal access to cultural events, reveals the concept of a barrier-free environment, its social and economic significance, particularly for the tourist attractiveness of regions. It outlines the role of music festivals as events that influence the formation of cultural identity, promote social integration, and have a powerful potential to attract tourists. The second chapter is devoted to analyzing international experience in implementing inclusive solutions at the world's largest music festivals—Glastonbury, Roskilde, Coachella, Tomorrowland, and others. Examples of using vibration technologies for people with hearing impairments, creating separate viewing zones, volunteer support programs, and implementing infrastructural solutions for free movement are considered. This allowed for the identification of best practices that can be applied in the Ukrainian context. The third chapter examines the regulatory and legal framework of Ukraine in the field of ensuring the accessibility of cultural events. Legislative acts regulating the rights of persons with disabilities in Ukraine, as well as mechanisms for implementing inclusivity in the cultural sphere, are analyzed. Additionally, the potential of music festivals for the development of inclusive tourism in Ukraine is studied, taking into account social, infrastructural, and economic challenges. The fourth chapter has an applied nature and focuses on the study of the "Faine Misto" festival. The level of inclusivity of the festival infrastructure is assessed, including the accessibility of stages, restrooms, relaxation zones, and mobility opportunities. Feedback from festival visitors, including people with disabilities and veterans, is collected, and a survey is conducted, the results of which allowed for a deeper understanding of problematic aspects and strengths of the organization. Special attention is paid to comparing the conditions of the festival held in Ternopil until 2021 and in Lviv in 2023–2024, where both improvements and regressions in the field of accessibility were identified. Based on the obtained data, practical recommendations are proposed for improving accessibility and attracting broader social groups. The study employs methods of comparative analysis of international festivals, content analysis of websites of international and domestic festivals, sociological surveys among participants of one of the described festivals, and elements of observation. The informational base includes legislative acts of Ukraine, international documents, festival reports and their official websites, and open online sources. The practical significance of the study lies in the possibility of implementing recommendations in the practice of organizing festivals in Ukraine. The developments can be used to improve inclusive policies, organize mass events, train volunteers, and raise accessibility standards in the cultural sphere. The work was tested during an internship at the "Faine Misto" festival office.
Inclusiveness of Music Festivals as a Factor in Tourism Development: Ukrainian and International Experiences (Evidence from NGO “Faine Misto Festival”)
Keywords: 6.242.00.00; інклюзивність; музичні фестивалі; доступність; маломобільні групи; туризм; Файне Місто; інфраструктура; inclusivity; music festivals; accessibility; low-mobility groups; tourism; «Faine Misto»; infrastructure